Oversat af UNiTY www.DanishBits.org
SEPTEMBER, 1989.
Alle sammen op på far!
Det virker ikke.
Så meget for nymoderne teknik...
Jeg kunne iagttage ham dagen lang.
Hej, farmand.
- Hvad tænker du på? - At jeg er lykkelig.
25 ÅR SENERE
Det er vores skattepenge ud i toilettet. Hvad tænker du på?
Mens Henry Altmann venter i trafikken på vej til lægen, -
- føjer han subwoofer og små biler til listen over ting, han hader.
På listen er også; Hundelort, bil alarmer, uforståelige parkerings skilte.
Barnevogne, hængerøvs bukser, parfume til mænd, tyggegummi, -
- cykler, hamstre, skraldevogne, naboer, metalbøjler, -
- fjernbetjeninger, fødselsdagskort, billige reklamer, fede mennesker, -
- duer, vejrudsigten, stanken af urin, nyvordende mødre, kredit-tilbud, -
- paraplyer, tog, JFK, Dankort-gebyr, radioværter, -
- radiokanaler, Starbuck, og Knicks... og Gud.
Hvad fanden var det?
Det var rødt lys! Har du ikke kørekort?
Spørgsmål nummer to. Hvad betyder rød? Køre frem?
- Det var gult. - Gult? Som din taxa?
Som påskeliljer? Betyder det, at man må køre i dit land?
Er påskeliljer din undskyldning, for at ødelægge mit liv?
Nej, jeg skal sørge for, at du bliver sendt hjem igen.
- Racist. - Racist?
Jeg ved ikke, hvilken racer, du tror, at du er.
- Usbeker. - Jeg hader dem. Især dig.
- Du er død. - Hvad sagde du?
Også dig, dit svin!
Imens stirrede Sharon Gills på kvinden med katten, -
- og sørgede over sin egen kat, Harold.
For tre dage siden, sprang Harold ud af vinduet.
Efter det, lærte hun, at det ikke var usædvanligt for katte.
Det faktum, Harold landede på fødderne 10 etager nedenfor, var en ringe trøst.
Sharon forstod, at Harold var en udløser.
Og at hun var følelsesmæssigt udmattet.
At have mere omsorg for sin døde kat end sine patienter, -
- var et tegn på klinisk depersonalisation.
Åbn munden.
Åbn mere...
Undskyld mig.
Ingen nævnte virkeligheden, da hun var en ung studerende.
Hun troede, at hun ville redde verden, en patient ad gangen.
Ingen fortalte hende, at pleje ikke er det samme som behov.
Bekymring er endelig, og behovet uendeligt.
Pleje er 15 minutter pr. patient.
- Doktor, fru Fine er på 4'eren. - Hvem?
En af Dr. Fieldings patienter, som du har overtaget.
- Wong i 3'eren og Peterson i 9'eren. - Jeg skal lige bruge et øjeblik.
Hun har ventet en time allerede.
Sharon undrede sig, ikke første gang, om Harold traf den rigtige beslutning.
Det er mig. Er Aaron der?
- Jeg har ikke set ham. - Har han efterladt en besked?
- Nej? - Sig, at jeg kommer for sent.
- Hr. Altmann? - Når jeg kommer...
Lægen kommer, så snart hun kan.
- Dr. Fielding er en mand. - Dr. Gill har taget hans vagt.
- Hvornår? - Så snart, hun har tid.
- Tag tøjet på. - Det er unødvendigt.
Jeg skal bare tale med ham... Hende.
Hvad fanden? Jeg har ventet i to timer.
- Jeg er meget ked af det, hr. Altmann. - Hvem er du?
- Dr. Gill. - Jeg vil have Dr. Fielding.
Han har en nødsituation.
Sludder, han ville bare væk i weekenden.
- Jeg kiggede i din journal... - Er du gammel nok?
- Har du hørt resultatet? - Nej.
- Har han ikke ringet til dig? - Han mener, det er migræne.
Jeg lider af hovedpine. Det sagde han sidste gang.
- Var det før scanningen? - Ja.
Hvad?
- Bliv venligst siddende. - Hvorfor?
- Det vil jeg gerne have. - Hvad betyder det?
- Du må sidde ned. - Jeg vil stå op.
Så stå op.
Resultaterne viser en hjerne aneurisme.
Jamen dog...
Hr. Altmann...
- Ved du, hvad en aneurisme er? - Min onkel døde af det.
Han børstede tænder og væltede om. Han nåede ikke at skylle munden.
Det er udvidelse af en arterie i hjernen.
- Og når den sprænger? - Så får du et slagtilfælde.
- Og så er jeg død? - Det kommer an på størrelsen.
Hvor stor er den?
- Du må hellere tale med en specialist. - Du har billederne lige der.
Vi har en neurolog, og jeg har allerede tilkaldt ham.
Hvad er du bange for? Fortæl mig det nu!
- Den er stor. - Og hvor befinder den sig?
- Du må tale med neurologen. - Hvor befinder den sig?
Nær hjernestammen.
Uhelbredelig?
- Det kan jeg ikke sige. - Det har du allerede gjort.
Hvor længe har den været der? Sikkert længe.
Hvorfor er den ikke fundet før nu?
Er du inkompetent, eller også bare ligeglad?
- Du er altså ligeglad. - Nej, nej...
- Nej, jeg er ikke ligeglad. - Sludder!
Du mener, hvor ubelejligt, trist, tungt og ubehageligt...
Stakkels lille prinsesse. Undskyld, at jeg skal dø!
- Det er skidt for sit blodtryk. - Hvor lang tid har jeg?
- Jeg ved det ikke. - Det står skrevet i dit ansigt.
Tror du, at du kan såre mig? Dette er blot dit job.
Du føler sikkert kun noget for en reklame eller en død kat.
En syg kat? Får de prinsessen til at stejle?
Jeg er dit døende kæledyr. Fortæl mig, hvor lang tid jeg har.
- Hvor længe har jeg? - Det ved jeg ikke.
- Jeg kan ikke få vejret. - Giv mig et tal.
Giv mig et tal...
- Jeg går ikke uden. - 90... Minutter.
- Din professionelle mening? - Ja.
- Rend mig! - Du spurgte selv!
90 minutter... Kan du se dette ur?
Det tilhørte min far, som levede i 90 år.
Hvad vil der ske om 90 minutter? Så er klokken 18:22.
Klokken 18:22 vil jeg være i live, drikke en øl og grine.
Jeg vil grine, fordi du bliver fyret.
Jeg ringer til lederen og får dig sparket ud herfra.
- Døde røvhul. - Dr. So.
For helvede!
Taxa!
Ind til midtbyen.
Selvom Henry vidste, at 90 minutter ikke gav mening.
Men jo mere han tænkte på hendes dom, jo mere vægtede den.
Hvad nu hvis...
- Der er fem dødstrin. - Hvad laver du?
Og på fortovet. Jeg vil ikke dø bag en cementblander.
Vrede var et af punkterne. Var benægtelse ikke også et?
Hvad benægtede han? Hvad hvis han var død kl. 18:22?
Hvad fanden skal jeg lave?
Sig til hr. Altmann, at det er vigtigt. Han skal ringe til mig. Tak.
- Er det sandt? - Hvad er sandt?
Alle siger, at du gav en patient 90 timers levetid?
- Nej! - Det ville også være vanvittigt.
- Hvad? - Ingenting.
- Nej... Jeg vidste det. - Det gjorde jeg ikke.
- Sagde du virkelig det? - Ind med dig.
Jeg ved det godt. Han plagede så meget.
- Jeg gik vist i panik. - Åbenbart.
- Jeg hadede ham! - Vi hader alle patienter.
Hvad fejler han?
Hjerne aneurisme.
- Og du lod ham gå? - Det var ikke planen.
- Jeg ville sende ham til Bernstein. - For pokker, Sharon.
Jeg ved, at jeg er forfærdelig. Jeg har forsøgt at ringe til ham.
På mobil, hjemme og arbejde. Hvorfor stirrer du på mig?
- Hvad er der med dine øjne? Er du høj? - Ikke nu. Alvorlig talt.
- Virkelig? - Ja...
Det er skidt. Du kan blive suspenderet.
- Eller miste din licens. - Han var ikke min patient!
Det er Fieldings. Jeg havde blot taget hans patienter.
"Jeg ønsker at tilbringe weekenden med familien."
- Løgnagtige idiot. - Jeg advarede dig.
- Nej, du gjorde ikke. - Jo, jeg gjorde så.
Du sagde, at han ville søge om skilsmisse...
Menneskelige følelser er frastødende. Lad os fokusere på logikken.
- Hvad hed patienten? - Henry Altmann.
Det er et godt navn. Det lyder som en familie mand.
Han flipper nok ikke ud, sagsøger os og ødelægger din karriere.
- Er han sådan en type? - Det er skidt.
Det er en kommunikationsfejl. Han må på hospitalet.
Så er han Bernsteins problem, ikke sandt?
Det kan ikke skade.
Jeg må finde Henry Altmann.
- En Dr. Gill har ringet. - Hvor er Aaron?
Hun sagde, at det var meget vigtigt.
- Hvor er Aaron? - Til mødet.
Seks måneder forud på den ene, og seks måneders forsinkelse her.
- Min forsvundne bror. - Hvad med vedtægt 148?
- Til skraldespanden. - Og kogeren.
- Jeg har et spørgsmål. - Om kogeren?
Nej, jeg har brug for rådgivning.
En klient har fundet ud af, at han har 90 minutter at leve i.
- Hvad skal jeg sige til ham? - Vi må tilbage til arbejdet.
- Jeg ved, hvad jeg ville gøre. - Græde.
I de første 20 minutter.
Så ville jeg tage ned på thai-klinikken og få et blowjob.
Jeg ville gå til synagogen, bede og give en donation. Kan vi fortsætte?
- Jeg havde dræbt nogen. - Hvorfor?
Til gavn for samfundet. En skide taber.
- Som hvem? - Dette er jo Brooklyn.
Jeg kan en vittighed.
En mand går til lægen, og får at vide, at han har 10 timer at leve i.
Han er chokeret. Hvad skal han gøre?
Han ringer til konen og inviterer hende med på Four Seasons, -
- byens bedste restaurant. Vi spiser alt på menuen.
Derefter til Rainbow Room, hvor vi danser som unge igen.
Og så hjem igen, hvor vi vil elske med hinanden natten lang.
Indtil ved daggry, hvor jeg dør i dit skød.
Hvad synes du, vil jeg spørge? "Du skal jo ikke op i morgen".
- Henry? - Hvad?
Bed klienten tage hjem til konen, elske med hende og være lykkelig.
Til syvende og sidst, har vi kun familien.
Familien? Du har ret.
Familien. Tak.
Det skal vi vel ikke betale for?
Henry, vent!
- Hvor skal du hen? - Hjem.
Hvis du ikke gider mødet, så sig til. Eller bliv væk.
- Den andet her, er irriterende. - Tager dette lang tid?
Du bliver værre og værre.
- Vi har en masse at gøre. - På 90 minutter?
- Mindre. - Familien?
- Ja, familien. - Tæller brødre ikke?
- Vi har meget at gøre. - Jeg mente Bette og Tommy.
Hvad?
Helt ærlig... Bette og Tommy?
I har kun skændtes, de seneste to år og Tommy...
- Du har kun en guldfisk. - Jeg kender din familie.
Forsoning på 90 minutter?
Tag thai-klinikken.
- Jeg elsker dig. - Okay.
- Vi ses. - Du er stadig skør.
- Hej. - Hvor er du?
Jeg prøver at fange en taxa. Jeg tager hen på hans kontor.
Jeg kiggede på hans journal. Han klager over alting.
En klovn med lav troværdighed. Vil du høre den store nyhed?
Gary, radiologen, kiggede på billedet. Han bløder allerede.
Han kunne faktisk dø, hvornår det skulle være.
Men også leve længe nok, til at ødelægge din karriere, -
- dit liv, og stadig rejse på ferie i Toscana.
Fremragende.
Vi skal samle en masse folk. Frida Menkel, min første kæreste.
Frk. Haberstein, min lærer. Thomas Friedela, min mentor.
Bix Field, min ældste ven. Jeg sender listen pr. e-mail.
25 personer? Er dette en midtvejskrise?
Nej, nærmere gravøl.
Fortæl dem, at det er vigtigt, vi mødes på Junior's om 30 minutter.
- Det er jo vanvittigt. - Gør det nu bare.
Skrive nekrolog.
Drikke mig fuld.
Tommy.
Fire år på Andover og Penn, og tre på universitetet i New York.
$428.000 for at du kan danse foxtrot og mambo?
Hvem har lært mig, at elske dans?
Jeg elsker også bagels, derfor behøver du ikke være bager.
- Du synes, det er sjovt. - Nej, egentlig ikke!
Gør jeg det ikke nu, gør jeg det aldrig.
Jeg fik lavet disse i tusindvis. Altmann, Altmann & Altmann.
Ikke Altmann, danseren. Ikke Altmann, ballerinaen.
Dem fik du lavet til Peter, ikke mig.
Jeg er ikke Peter, far.
Held og lykke med at ødelægge dit liv.
ALTMANN, ALTMANN & ALTMANN. LOV OM OMSÆTNING AF FAST EJENDOM.
Brooklyns danseskole. Stedet, hvor alle kan danse.
For pokker...
Brooklyns danseskole. Hvad kan jeg hjælpe med?
- Er Thomas der? - Hvem ringer?
Henry Altmann.
- Henry Altmann er i telefonen. - Beklager.
- Forfra. - Hvad vil han?
Sikkert have mig til at betale mine skolepenge tilbage.
Er du ikke nysgerrig?
Hvad end min far vil, kan det vente til vi kommer hjem fra Paris.
- Tom? - Tag imod en besked.
Igen.
Om 30 minutter eller mindre. På Junior's.
Nej, det ved jeg ikke.
Giv venligst beskeden videre. Tak.
Drej og tryk. Derovre.
Jeg må tale med Henry Altmann.
- Og du er? - Dr. Sharon Gill.
Har du en aftale?
- Nej, det er en hastesag. - Beklager, han er væk.
- Kan jeg hjælpe? - Jeg må tale med Henry Altmann.
Jeg er hans bror. Aaron Altmann.
- Jeg er Dr. Gill. - En fornøjelse.
- Hvad kan jeg gøre? - Kan vi tale under fire øjne?
Tak.
Henry ville dyrke elskov med sin kone en sidste gang.
Men han kunne ikke huske sidste gang, de havde haft det.
Et år siden? Måske mere...
Henry overvejede også stillingen for den sidste gang.
At ligge i ske, skal være en del af det.
Men på dødsgangen ønsker de ofte jordnøddesmør og marmelade.
Så mon ikke det blot skulle være missionær stillingen?
Og Henry vidste ikke engang, om han kunne hejse flaget.
Mens han løb bad for ikke for et medicinsk mirakel, men en rejsning.
Jeg må slet ikke fortælle dette, og jeg overtræder alle protokoller...
Din bror er blevet diagnosticeret med en aneurisme og nægter behandling.
Du godeste...
- Er du hans læge? - Ja... Eller ikke helt.
- Jeg er vikar for Dr. Fielding. - Og diagnosen er sikker?
Det er jeg bange for.
Han har lige været her. Og jeg var forfærdelig.
Jeg vidste, der var noget underligt. Men det er der altid med ham.
Hans søn Peter blev dræbt for to år siden i en jagtulykke.
Han har ikke været den samme siden. Før spiste vi frokost sammen.
Han kom altid med sandwich i en brun papirspose.
Vi talte om alt.
Nu taler vi slet ikke sammen.
Vent... 90 minutter? Hvordan kan du vide det?
- Det er en misforståelse. - Hvordan det?
Vi må finde ham og få ham på hospitalet straks.
Han tog hjem.
Bette, det er Aaron. Ring til mig, det haster.
Nogle retningslinjer?
Han skal tage det roligt. Intet må hæve blodtrykket.
- Så som vrede. - Har du mødt min bror?
- Jeg troede, du kom sent hjem? - Frank, skrid.
- Hvad sker der? - Han må gå.
Han er vores nabo.
- Jeg må have dig på egen hånd. - Hvorfor?
Fordi vi skal have sex omgående.
- Og så kæle. - Er du blevet vanvittig?
Jeg ønsker blot en stund med dig. Som mand og kone.
Det vil være godt. Noget familiært. Jeg har ikke meget tid.
- Jeg må hellere gå. - Nej, du bliver.
Jeg er ligeglad med, hvor skør, du er, men vi skal ikke have sex.
Bette, jeg ved, at de sidste to år har været vanskelige.
Og jeg har ikke været god. Jeg har ofte været vred.
Men jeg har altid elsket dig. Til syvende og sidst er det familien.
Det er vores holdning. Dig og mig.
At elske dig er min måde, at fortælle, hvad der er vigtigt.
- Vi kan gøre det i køkkenet? - Hvad er der galt med dig?
Må jeg ikke elske med min kone? Hvorfor ikke?
Sex er ikke en magisk knap, fordi du føler skyld.
- Hvilken skyld? - Fordi, du er forfærdelig.
- Hvem siger det? - Det var da indlysende.
- Hvad laver han stadig her? - Ved du hvad?
Du var altid lidt af et fjols. Men en sjov én.
- Men siden Peter, er du bare en idiot. - Jeg mistede min søn!
Og det gjorde jeg ikke?
Du kan ikke ære den søn, vi mistede, og jagede den anden væk.
- Det fortjener Tommy ikke. - Det har intet med Tommy at gøre.
Du har aldrig accepteret hans valg.
- Dans er ikke et arbejde, men fritid. - Rend mig!
- Ønsker du stadig mand og kone tid? - Måske.
Husker du sidst, vi havde sex? Det gør jeg ikke.
Fordi jeg har sex hele tiden, bare ikke med dig!
Frank?
- På ingen måde. - Hvorfor ikke?
- Der er en standard. - Hvilken standard?
- Han er ikke god nok til dig. - Vi elsker hinanden!
- Han er tålmodig og til stede. - Det samme er en hund.
- Jeg ville ønske, du var død! - Det er din lykkedag!
Til Tompkins og Kane.
Der er drikke penge, hvis du kan nå det inden fem minutter.
- Umuligt. - Selvfølgelig er det muligt.
- Vi må ikke køre for stærkt. - Det er en nødsituation.
- Der må ikke ske en ulykke. - Der er kameraer. Jeg får en bøde.
- Hvor meget er bøden på? - $50.
Jeg giver dig $100.
- $400. - Virker sikkerhedsselen?
- $175. - $300.
Det er ikke et racerløb. Denne virker ikke.
- $250. - Kom nu, jeg er læge.
Det er unødvendigt. Hurtigt, men ikke dumt.
$225. Giv mig pengene.
Jeg glemte mit pung på arbejdet.
- $225. - Du overlever.
Opkræv mig pr. minut.
Giv mig den, du er for langsom.
Vær så god.
Hvad talte vi om? Dette var ikke aftalen.
- Det haster, men mit liv er vigtigere! - Kør hurtigere!
Jeg ønsker ikke at dø!
Brooklyns danseskole. Stedet, hvor alle kan danse.
Nej, Pokkers!
Brooklyns danseskole. Hvad kan jeg hjælpe med?
- Det er Henry, er Tommy der? - Nej, han henter pizza.
- Hvor lang tid? - Til han er tilbage?
- Det er svært at sige. - Prøv.
- Kan jeg ikke sige. - Prøv!
Hør her, ballarinadreng, find ham og bed ham ringe til mig, -
- ellers skal jeg sørge for, at alle kan danse tango på dit lig.
Hallo?
Rend mig!
Han har problemer.
Jøsses, det her er...
Satans...
Tak!
Går du altid så meget op i dit job?
- Hej, Bette. - Gudskelov, du er her.
- Dette er Dr. Gil. - Din pokkers bror.
Hun er smuk, kom ind, vi må tale sammen.
Kom ind!
Ring til mig, når du kan. Hvorfor har du intet fortalt?
Du talte kun om sex. Du ved jo godt, at Frank ikke betyder noget.
Jeg elsker dig.
Sharon undersøger patientens hjem.
Billederne af Henrys familie, kunne give alle kvalme.
De udstrålede; "se mig, jeg er en familiefar."
Jeg er en mand, der er i stand til at elske.
Hun mindede sig selv om, at Hitler også var i stand til at elske.
I det mindste sin hund.
Hvilket mindede hende om hendes kærlighed til sin kat, Harold.
Alt i alt, fik billederne hende til at hade Henry endnu mere.
- Har du familie, Dr. Gill? - Nej, ikke rigtig.
Eller... Min mor og far bor i Wisconsin.
Men de er skilt og gift igen. Hele molevitten.
Thanksgiving er et stort rod.
Jeg kender vel ingen normale.
De eneste normale, er dem, du ikke kender ret godt.
Ja, Jane?
Nej, jeg leder efter Henry.
Okay, virkelig?
Okay, tak.
- Hvad? - Han afholder en fest.
Henry!
Jeg ved godt, at jeg har taget en smule på.
Ja, du er en hval.
Du har altid været en charmør.
- Hvor er resten? - Resten af hvad?
Folk som skal være her.
- Trafikken er forfærdelig. - Hvor mange forventer du?
- 25. - Jeg er her.
To gamle krigere fra skolen.
- Hvor længe er det siden? 33 år? - 43 år.
Hvad er begrundelsen? Ikke, at du behøver en.
- Jeg er døende. - Jeg har ingen penge, for jeg er flad.
- Nej, bare døende. - Hvem er ikke det?
Meget snart.
- Seriøst? - Ja, seriøst.
Jeg troede, det var metaforisk, Jeg har følt mig døende i årevis.
Jeg har en hjerne aneurisme.
Henry...
Det er jeg ked af. Det stinker.
- Hvor lang tid har du tilbage? - Halvanden time.
- Er det alt? - Åbenbart.
Og du ville være sammen med mig? Jeg er rørt.
Nej, jeg er rørt. Fordi gamle bånd er stærke.
Jeg ved, hvad du går igennem. Sidste år havde jeg nyresten.
Jeg troede, jeg skulle dø. De siger, det er værre end at føde.
- Du har to børn, ikke? - Havde...
Jeg fik julekort fra dig for 12 år siden.
Du så lykkelig ud. Jeg har aldrig fået børn.
Men det var nok også det bedste, for jeg fulgte min lidenskab.
Jeg er en spiller. Og ret kendt, hvis jeg selv skal sige det.
- Dagon. Har du hørt det? - Nej.
Dagon. Det kalder de mig.
Husker du den kæreste, du stjal fra mig i gymnasiet?
- Hvad? - Husker du, at du stjal Gloria?
- Hvem? - Gloria Cameron, rødhåret med flot hud.
- Husker du hende ikke? - Hvad taler du om?
- Om kærlighed, som du knuste! - Jeg er døende og du taler om dig selv.
- Dig og en pige for 40 år siden? - Jeg ville lette hjertet.
- Og det skulle være nu? - Ikke min skyld, vi aldrig ses.
- Kan du virkelig ikke huske hende? - Dette er tosset.
Jeg er ked af, du er blevet en ensom, Dagon, men jeg må gå nu.
- Rend mig! - Rend mig!
Henry vidste, at Brooklyns danseskole lå i den anden ende af byen.
Tanken om, at han ikke kunne nå derhen, lurede i krogene.
Men han var nødt til at fortælle sin søn, hvad han følte.
Han ville fortælle, at han elskede ham.
Og det skulle være nu, før det var for sent.
Jeg har brug for et kamera. Og det skal være hurtigt.
- Hvilken slags? - Lige meget, bare en af dem.
Lige der... Den lille af slagsen.
Panasonic eller...
- Fujitsu? - Nej, det der.
- Nå, Samsung? - Ja, Samsung.
Jeg tager det.
- Vil du have garanti på? - Nej, bestemt ikke.
Hvordan får jeg det til at virke?
Først skal du oplade...
Batterierne? Hvor lang tid tager det?
Fire timer.
Verden hader mig. Har du nogen, der er opladet?
Fujitsu eller...
Fuji.
Hvilket vil du anbefale? Fujitsu eller Fuji?
- Rend mig! - Bravo.
Jeg tager hen på kontoret, og ser om han er der.
Måske er han taget hjem. Jeg tager derhen.
- Giv ikke op, Sharon. - Okay.
Sharon var fortabt og udmattet.
Hun fortrød alle de dumme ting, -
- som hun havde gjort, de sidste to uger.
Alle de dumme ting, som havde fået hende i denne situation.
- Dr. Gill. - Ja, Dr. Felding?
Har du lyst til at se på disse virusprøver?
Har du planer i weekenden?
- Nej, hvorfor? - Hvad med fredagen inden?
Hvorfor?
Felicitys forældre kommer. Det er vores jubilæum, -
- så jeg tænkte, om du kunne tage min vagt på fredag.
Pokkers.
Jeg er lige kommet.
Så dumt!
Nogen der ved, hvordan et kamera virker?
- Jeg arbejdede i et studie. - Jeg kender til det.
- Gør du? Kender du dette? - Jeg har haft et magen til.
- Prøver du at sælge det? - Nej, du skal optage mig.
Klar til at filme, chef.
Tommy... Når du ser dette, er jeg død
- Stop! - Hvad?
- Hvordan slukker jeg det? - Tryk på optageknappen!
Og vi optager.
Tommy... Jeg gør det så simpelt, som jeg kan.
Jeg elsker dig.
Så kom det hele frem.
Jeg elskede dig, fra du blev født og var dækket ind i fosterfedt.
Og indtil dette øjeblik.
De siger, at kærlighed er ren og generøs, men det er den ikke.
Men lille og egoistisk.
Jeg ville have dig på kontoret, fordi jeg ville være hos dig.
Altmann, Altmann & Altmann. Sikke en drøm.
Det, du ønskede. Det, du drømte om...
Det ville jeg ikke høre om.
Jeg tog fejl, og håber, at du kan tilgive mig.
Jeg beder for din lykke.
Hvad du end vil danse rundt og lave, har du min velsignelse.
Undskyld, det først er gået op for mig nu, når jeg er døende, -
- men det er sådan livet er.
De eneste, der intet fortryder, er idioter og psykopater.
Og jeg fortryder en masse.
Ham oppe i Queens... Jeg burde bede min far rende mig.
Som om han ville elske mig.
Jeg skubbede din mor væk. Sikke en kujon, jeg er.
Og så er der din bror.
Hvorfor?
Hvad er det for en slags Gud? Hvilken slags verden?
Det er et svinagtigt spil.
Mens du vokser op, får du fortalt at du skal vente på de rosende ord, -
- men så rammer de dig, med en økse i øret.
De siger, man kommer over sorgen. Sludder!
De siger, man ikke skal blive vred, og glemme det. Rend mig!
Vrede er det eneste, de efterlod mig. Det er min tilflugt og mit skjold.
Vrede er min ret!
- Jeg skal nå en masse. - På 90 minutter?
- Familie? - Ja, familie.
Tæller brødre ikke?
Jeg ved, at de sidste to år har været vanskelige.
Og jeg har ikke været god. Jeg har ofte været vred.
Jeg har tit været vred. Men jeg har altid elsket dig.
Til siden, og tilbage. Til siden, og fremad.
Hurtigt, hurtigt, langsomt.
Der er en Bette Altmann i telefonen.
- Hej, mor. Hvad så? - Har du set din far?
Ja, for to år siden. Han hader mig jo.
- Han hader dig ikke. - Jamen dog...
Tommy... Han er syg.
- Han har en hjerne aneurisme. - Hvad?
- Hvor er han? - Ved det ikke, han kørte herfra.
Hvad mener du med det? Er han ikke på hospitalet?
- Vi prøver at finde ham. - Pokkers...
Hvad?
- Han ringede tidligere. - Hvad sagde han?
Jeg tog ikke telefonen. Pokkers.
Okay, hør her, skat.
Hvis han ringer igen, finder du ud af, hvor han er, -
- og så ringer du til mig med det samme, forstået?
- Klarer han det? - Det ved jeg ikke. Ring til mig.
ALTMANN, ALTMANN OG ALTMANN.
Da Henry genvandt bevidstheden havde han lært noget.
At han ikke kunne sige til sin søn, -
- at han elskede ham, uden at hidse sig op.
- Hallo? - Hej, mor.
- Jeg har den værste dag... - Undskyld, men jeg...
Jeg har ikke licens i Wisconsin, og kan ikke skrive recepter dertil.
Mor, jeg har brug for at tale med nogen.
Vil du ikke bare...
Okay.
Okay, fint.
Vi tales ved senere.
Jeg sagde, bliv ikke vred, det dræber dig.
Vent!
Vrede er det eneste, de efterlod mig. Det er mit tilflugtssted...
- Hvor er han? - Hvem?
Manden i denne video. Hvor er han?
- Hvem er du? - Jeg er læge.
Du gør det fremragende med ham.
Jeg er ikke hans læge. Jeg har taget en andens vagt.
Faktisk er jeg hans læge, og er 100 procent ansvarlig for ham.
Vær sød at fortælle mig, hvor han er.
Han fik et anfald, men rejste sig igen og gik sin vej.
Hvor gik han hen? Det er vigtigt.
Måske er det vigtigt for ham, men det er det ikke for mig.
- Jeg har penge. - Ligner jeg en, der mangler penge?
Jeg kan hente flere.
Hvilken læge har ingen penge? Dette er ikke Toronto.
Jeg har piller.
Jeg har oxy-fluff, eller hvad I kalder dem?
- Hvad? - Jeg genkender en misbruger.
- Det er alt. - Så det er vigtigt for dig.
Jeg beder dig.
Flere mennesker har overlevet at hoppe fra Brooklyn Bridge.
- Det kommer an på vinklen. - Tog han op på broen?
Efteråret i New York, hvorfor er det så attraktivt?
Efteråret i New York, giver regn og tordenvejr.
Men på trods af regn og blæst...
Får det mig til at føle mig hjemme.
Efterår i New York.
Henry!
Stop, Henry!
Pokkers!
Hvad? Hvad er du?
Jeg spørger, hvad du er? Min fjende eller min nemesis?
Behøver du følge mig til det sidste?
Har du ingen ydmyghed, menneskelighed eller anstændighed?
- Jeg vil bare hjælpe. - Nu er jeg nødt til at hoppe.
Jeg er ikke engang over vandet.
Jeg løj om de 90 minutter.
- Har jeg ikke en hjerne aneurisme? - Jo, du har.
Men om minutterne... Jeg gik i panik!
Du råbte af mig og gjorde nar af min kat, som sprang ud af vinduet.
Du sagde, jeg ville dø om 90 minutter, fordi din kat sprang ud af vinduet?
Alle har en dårlig dag! Dette er min dårlige dag!
Sikke noget fis!
Du godeste...
Jeg tager for mange piller.
Du godeste...
Jeg havde en dum affære med Dr. Fielding, okay?
Idioten tog på weekend, og gav mig alle sine patienter.
Men jeg ved, at jeg er ynkelig. Jeg er en følsom hvirvelvind.
For fanden... Jeg har ikke altid været sådan.
Før elskede jeg mine patienter. Derfor, jeg læste til medicin.
Nej, lad være...
Det hele kan koges ned til dette:
Hvis du hopper, vil begge vores liv være...
Helt til hundene.
Du gav mig 90 minutter. De er ikke gået endnu.
Jeg beder dig...
Lad mig køre dig på hospitalet.
90 minutter betyder ikke noget for dig, men meget for mig.
Hvad? Det er meningsløst!
Du tvang mig til at stoppe op... Og se, hvad jeg er blevet til.
Det er samme tid, som et kalkunbryst skal have.
Du har ret. Vi er begge helt til hundene.
Nej!
Henry!
Pokkers.
Da Henry Altmann hoppede ud fra broen, stod tiden stille.
Henry indså, at livet ikke var en byrde.
Men livet er kort, skrøbeligt og unikt.
Og alle timer, minutter og sekunder kan byde på noget.
Noget smukt og slående...
Men at han først indså det i splitsekundet før han døde, -
- gjorde ham meget vred.
Kom så!
Kom så...
Du godeste... For satan.
Hjælp dog til, fjols.
Vi klarede det.
Følg min finger.
- Ved du, hvad du hedder? - Henry.
- Ved du, hvilken dag det er? - Jeg har spildt så mange af dem.
Ved du, hvem præsidenten er?
Du prøver at gøre mig vred, bare fordi jeg bliver rørt.
- Hvad er klokken? - Du må på hospitalet.
- Hvad er klokken? - Du skal holde dig i ro.
Du må ikke blive sur. Det er ikke godt for dit blodtryk.
Fortæl mig nu bare, hvad klokken er?
Okay, okay.
- Den er 18:03. - Tak.
Det er 19 minutter.
- Hvor skal du hen? - Jeg må se min søn, Tommy.
- Du skal på hospitalet. - Nej.
- Hvad mener du med det? - Jeg er nødt til at se ham først.
- Okay, hvor er han? - Brooklyns danseskole, Williamsburg.
Henry, du kan næsten ikke gå. Betyder det så meget for dig?
- Ja. - Okay.
Jeg hjælper dig hen til din søn, -
- men du skal love mig at være rolig, og ikke blive vred.
Og derefter direkte til hospitalet, -
- uden drama og indvendinger.
Okay?
Kom så.
Jeg har dig.
Undskyld.
- Flyt jer! - Vil du så slappe af?
- Mazeltov! - Tak!
Taxi!
Vent! Stop!
- Hvor i Williamsburg? - Tæt ved centrum.
- Hav en god dag. - I lige måde.
Dette er telefonsvareren.
Henry Altmann, er ikke tilstede. Læg en besked efter tonen...
Undskyld. Vi har travlt. Kan du køre lidt hurtigere?
- Har du nogen penge? - Ja, jeg har lidt.
Vi vil betale dig godt. Vil du ikke skrue op for varmen?
Er det mig, eller bliver her koldere?
Undskyld, men der kommer ingen varme heromme.
Hvorfor kører du så langsomt?
- Der er grønt. - Der var gult.
- Der er grønt. - Nej, gult.
- Som påskeliljer, ikke sandt? - Jeg må ud herfra.
Ingen går nogen steder!
Du ødelægger mit liv, truer mig, min licens og mit arbejde.
Og nu sidder du i min taxi.
- Kender I hinanden? - Vi har mødtes.
- Jøde. - Gede mishandler.
- Racist. - Okay. Tag det roligt.
- Rolig nu. Vi kan tale om det. - Nej, det kan vi ikke.
- Tåregas. Han skal dø. - Du har ikke nosserne til det!
- Henry, slap så af! Slap af med den, dit røvhul!
- Idioter. Nu skal I dø! - Nej, du skal dø!
- Hvad foregår der? - Kom, lad os danse!
Kom an, narrøv!
Jeg er læge med speciale i alternativ medicin!
Jeg bryder mig ikke om folk, der ikke hører efter!
Når jeg siger, man skal tage det roligt, så mener jeg det!
Er det så svært at forstå?
- Nej, overhovedet ikke. - Så hop ind i bilen.
- Stjæler vi taxaen? - Vil du se din søn inden kl. 18:22?
- Ja, frue. - Så sæt dig ind i bilen.
- Du har ikke bil, vel? - Nej, hvorfor?
- Okay, slap af. - Slappe af...
- Hvordan? - Du er lige så slem som din bror.
Har du kørt med Aaron?
- Sådan som taxachaufføren kørte. - Han kan være lidt tilbageholdende.
Han elsker mig da. Jeg er heldig, at have sådan en lillebror.
Det er en gave. Der var derfor, jeg ville have to børn.
- Elskede I brødre hinanden? - Det tror jeg.
På vores egen måde, var vi meget forskellige.
Jeg var enebarn.
Du må have været ensom?
- Det var ikke så slemt. - Virkelig?
Hvordan har du det nu?
Du spekulerer på, hvem der vil være der, hvis der skulle ske noget.
- Som at dø? - Som at dø.
- Ser du det? - Jeg ser det.
Træd på sømmet!
Rolig nu...
Kørekort og registreringsattest, tak.
Jeg er doktor Sharon Gill, og dette er en medicinsk nødsituation.
- Kørekort og registreringsattest. - Dette er min patient, Henry Altmann.
- Han skal have en hjerne operation. - Har De et kørekort?
Nej, det har jeg ikke. Ikke på mig.
Er det Deres taxa?
Nej... Jo, det er min onkels.
Ikke det?
- Jeg har ikke mere. - Jeg håndtere det.
Hvad vil du gøre?
- Jeg vil fortælle ham sandheden. - Det bliver interessant.
Betjent. For lidt over en time siden, ramte denne taxa min bil.
Så jeg tog på hospitalet, og Doktor Gill sagde jeg havde en hjerne aneurisme, -
- og havde 90 minutter at leve i. - Fra ulykken?
Nej, på mit kontor hørte jeg en joke om en mand, der havde sex med sin kone.
Og tænkte at det var en god idé. Det vil jeg forsøge med min kone.
Da jeg kommer hjem, sidder konen med naboen og -
- det viste sig, at de havde en affære uden jeg vidste noget om det.
På Juniors ville jeg sige farvel til alle, men kun én kom -
- og han er sur på mig, fordi jeg tog hans kæreste i skolen, -
- som jeg ikke engang kan huske! - Rolig nu.
Jeg vil så købe et videokamera, af denne rare gut.
Han er lidt... Men stadig rar, ikke den hurtigste sælger.
En hjemløs filmer, mens jeg taler med min søn.
Jeg blev vred, fordi han ville være danse instruktør, og ikke advokat.
- Den hjemløse? - Nej, min søn.
Jeg havde sågar lavet visitkort.
Jeg blev vred og besvimede. Da jeg vågnede, sprang jeg ud fra broen.
Men hun springer i floden og redder mig.
Vi blev samlet op af samme taxa. Hun gav ham peberspray og nu er vi her.
- Underligt ikke? - Jo.
Du lavede ikke sjov med den hjerneoperation?
Nej, nej. Overhovedet ikke.
- Tak. - Ingen årsag.
- Stig venligst ud af bilen. - Vent lige.
Okay.
Dette er til hospitalet. Spørg efter Dr. Jordan Reed.
Dr. Jordan Reed?
Det er politiet. Kender De en Dr. Gill og hr. Altmann?
Du godeste.
- Hvilket hospital? - Maimonides.
- Følg efter mig. - Det skal jeg nok. Tak.
- Du følger da ikke efter, vel? - Overhovedet ikke.
Sådan, min pige!
- Har han ringet? - Nej.
Han prøver måske ikke her igen.
Hvad hvis han dør, før jeg når at snakke med ham?
- Sig ikke sådan noget, Tommy. - Jeg tog ikke i mod opkaldet.
Det er ikke din skyld.
Sådan har han ikke altid været.
Han lærte mig at spille rommy, da jeg var 7 år.
Jeg hadede det, for jeg kunne ikke slå ham.
Så han lærte mig at snyde.
Han var så stor og støjende. Og sjov.
Men så døde Peter. Jeg rejste min vej.
Og alt ændrede sig.
Han plejede at være fuld af kærlighed.
Som en kæmpe krammer.
Det har jeg ikke gjort længe.
Skat...
Måske ringer han til lejligheden. Eller tager derhen.
Skulle vi vente der?
- Klokken er 18:18. - Ja.
Af sted med dig.
- Jeg må tørre bilen af, og brænde den. - Virkelig?
Nej... Men jeg parkerer den sikkert ved en brandhane.
- Henry? - Ja?
Det skal nok gå.
Sharon?
Ringer du til Bernstein og beder ham gøre en stue klar til Henry Altmann?
Selvfølgelig. Er alt okay?
Det ved jeg ikke.
- Hej. - Hej, far.
Hej, Tommy.
Hvordan har du det?
Jeg har haft det bedre. Men lige nu, klarer jeg mig.
Husker du dengang på broen, da jeg var lille?
- Hvornår? - Denne sang.
Nej...
- Du nynnede og sang... - Og hvad så?
- Vi begyndte at danse. - Gjorde vi?
Skal vi?
Du er god. Du burde leve af det.
Jeg savner det, knægt.
Hvad er klokken?
Den er 19:02. Og du vil opdage, -
- at du stadig er i live. - Det er rart.
Ja, det er.
Ville du vide, hvornår du skulle dø?
Nej.
Men hvis du gjorde, hvad ville du så lave?
Jeg ville forsøge at være lykkelig.
Hvorfor så ikke prøve det?
Det vil jeg måske også.
Hvis det er i orden med dig, så vil jeg lukke mine øjne.
Ingen forventede at Henry ville overleve én dag.
Men han levede i otte dage.
Det var som Chanukah-miraklet.
I de 8 dage, havde han lange samtaler med sin kone, -
- og spiste den sidste frokost med sin bror.
Og snød sin søn i rommy.
På min gravsten står der; Henry Altmann 1951-2014.
Det er ikke årstallet, der tæller, men bindestregen.
- Bindestregen? - Din lille snyder, du vidste det, ikke?
På en måde.
Du valgte din egen vej. Du levede dit eget liv.
Selv om det pissede mig af, er jeg stolt af dig. Rommy.
- Du havde kortet i ærmet. - Nej, et værre sted.
I 8 dage blev Henry Altmann overhovedet ikke vred.
Ikke en eneste gang.
Bortset fra da han til slut, bad døden rende ham i røven.
Og så tænkte han på ting, der gjorde ham glad.
Og sejlede bort.
Ingen forventer, at Sharon Gill genoptager sit gamle liv.
Og det gjorde hun heller ikke.
På samme dag, sagde hun op, droppede pillerne og Dr. Fielding.
Og tilmeldte sig til et arbejde på en gratis klinik på Bergen Street.
Hvor hun kunne bruge mere end et kvarter pr. patient.
Og være den læge, som hun altid havde ønsket sig at være.
Den sommer, havde hun holdt løftet til Henry, om at være lykkelig.
Nok til at anskaffe sig en ny kat, og se andre mænd igen.
- Har I nogen planer for vinteren? - Måske en cykeltur på Hawaii.
Nej, jeg cykler ikke så godt. Far lærte os det aldrig.
- Henry hadede cykler. - Hvad? Hvorfor?
Han så dem som rovdyr.
- Apropos, hvem har Henry? - Ja, lad os gøre det.
Jeg gør det.
Mor, vil du?
- En brun papirspose. - Han var en simpel mand.
Da Henry Altmann, forberedte sig på at ende i floden for anden gang, -
- tilføj han; "At være i floden", til listen over ting, han hadede.
Men han følte også ro, og sikre den viden, at på en eller anden måde, -
- ville han leve videre i hjerterne, på dem der elskede ham.
Hvad fanden laver I?
Hvad fanden?
Hvad tror du vi laver? Smider affald ud?
Er du flodens skønheds patrulje?
Tror du, at vi sprede fe-støv over hele Brooklyn?
Er du fe-støvs politiet? Hader du også alt der kildrer?
Har du ingen ydmyghed? Ingen skide anstændighed?
Det er aske, idiot!
Fra en bror, en ven, en ægtemand og far, dit røvhul!
- Hvis du ikke fatter det, så kom an! - Så lad os være.
Stik du bare halen mellem benene!
Rend mig!
Oversat af UNiTY www.DanishBits.org